![Інна Совсун: Для керівного складу України та ЗСУ питання термінів служби — вторинне](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fstatic.hromadske.radio%2F2024%2F08%2F1200x750-copy-150x-20-3.jpg&w=1366&q=75)
Керівництво мін’юсту сприймало мене як загрозу, — Сергій Старенький
Колишнього очільника Державної пенітенціарної служби Сергія Старенького в один день поновили на посаді, але наступним розпорядженням звільнили через ліквідацію служби
![Керівництво мін’юсту сприймало мене як загрозу, — Сергій Старенький](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fstatic.hromadske.radio%2F2017%2F05%2Fsergiy_starenkyy_4_0.jpg&w=1366&q=75)
Про півмільйонну компенсацію за вимушений простій та відновлення репутації через суд Громадському радіо розповів колишній очільник Державної пенітенціарної служби Сергій Старенький, якого в один день поновили на посаді і звільнили через ліквідацію служби.
Тетяна Трощинська: Давайте нагадаємо цю історію нашим слухачам.
Сергій Старенький: Ця історія почалась ще в березні 2014 року, коли після подій на Майдані мене було призначено головою служби. Я встиг активно попрацювати близько 100 днів, а після цього втеча Шепелєва була використана як привід, щоб мене звільнити.
Тетяна Трощинська: Вас відстороняли на час розслідування, а потім поновлювали.
Сергій Старенький: Так. Розслідування було проведено формально. Це було використано як привід, і в незаконний спосіб мене звільнили. Оскільки я звик йти тільки законним шляхом, я звернувся до суду. В результаті всіх судових розглядів Адміністративним апеляційним судом міста Києва 26 березня 2015 року було прийнято рішення про те, що я був звільнений незаконно. Моєї вини у втечі Шепелєва або в інших проблемах встановлено не було. Тому суд постановив відновити мене на посаді.
На жаль, Міністерство юстиції і міністр юстиції особисто, які мали виконати це рішення, обрали шлях супротиву та ігнорування цього судового рішення.
Тому починаючи з 27 березня 2015 року я пробивав лобом стіни. У Мін’юсті казали, що не знають про це рішення. Міністр юстиції відповідав народним депутатам прямо у Верховній Раді, що він вперше про це чує. Виконавча служба, яка перебуває під керівництвом міністра юстиції, також фактично саботувала судове провадження.
Пройшло більше двох років з моменту прийняття цього рішення. Нарешті Кабмін згадав про те, що є така проблема, і треба виконати це судове рішення.
Тетяна Трощинська: В даному разі це було технічне розпорядження, яке вони мали виконати, тому що воно існує. Але внаслідок ліквідації служби… Чи не зовсім так?
Сергій Старенький: Не зовсім так. Мене звільнили у зв’язку з ліквідацією служби згідно з моєю заявою. Чому мене не поновлювали раніше? Якби мене поновили, негайно треба було б звільнити того голову Пенітенціарної служби, який на той час перебував на посаді.
Тетяна Трощинська: Але ж він вже майже рік як звільнений.
Тетяна Трощинська: Він звільнений з листопада минулого року. Якби я повернувся на цю посаду, тоді було б неможливо зробити те, що зробили з Пенітенціарною службою. Тому я думаю, що мене сприймали як загрозу цим планам Міністерства юстиції. Тому так ігнорували.
Але це призвело тільки до проблем. Пенітенціарна служба і Мін’юст зараз повинні виплатити величезні кошти компенсації.
Тетяна Трощинська: Це судове рішення передбачає компенсацію за вимушений прогул. Ці кошти — це фактично зарплата, яка мала вам нараховуватися за це час. Можете назвати цю суму?
Сергій Старенький: Я не рахував, але, за моїми оцінками, за три роки це не менше, ніж півмільйона гривень.
Тетяна Трощинська: Це кошти з бюджету.
Сергій Старенький: Звичайно.
Тетяна Трощинська: Важко прогнозувати, в який спосіб вони будуть виплачені і чи будуть вони виплачені взагалі. Але згідно з судовим рішенням вони мусять це зробити.
Сергій Старенький: Звичайно. І вони зроблять це рано чи пізно.
Тетяна Трощинська: У вас з міністром юстиції Павлом Петренком було різне бачення того, як рухати Пенітенціарну службу. Очевидно, що ви не спрацювалися б. Але в цьому сенсі ви йшли до кінця. Що ви хотіли отримати внаслідок своїх дій?
Сергій Старенький: Моїм основним завданням було очистити своє ім’я. Тому що мене звільнили в неправовий спосіб, обвинувативши у всіх смертних гріхах. Тобто першим моїм завданням було доведення того, що моєї вини тут немає. Але потім, коли я зіштовхнувся з умисним невиконанням судового рішення, я зрозумів, що мені треба донести до всіх те, що система виконання судових рішень в нашій державі або взагалі неефективна, або її треба пробивати лобом. Своїм прикладом я це показав і довів.
Після того, як було прийнято рішення про поновлення, я мав розмову з міністром юстиції.
Тетяна Трощинська: Коли це було?
Сергій Старенький: Десь у квітні 2015 року.
Тетяна Трощинська: І про що ви говорили?
Сергій Старенький: Ми поговорили про те, що в нас дійсно різні бачення та різні концепції. Я запропонував такий шлях: мене поновлюють і я звільняюсь. Але у пана Петренка, можливо, така стратегія розмови з людьми — він обіцяє одне, а робить інше. Тому далі було повне ігнорування цієї проблеми. Достукатися було неможливо. Тому я був змушений йти шляхом написання скарг до Кабміну і порушення кримінальних проваджень щодо невиконання судового рішення. Прокуратура також не дуже хотіла цим займатися. Але шляхом певних судових доручень вона все одно цим займається. І буде займатися, я сподіваюсь. Це важко, але це можливо.
Детальніше слухайте у подкасті.