Микола Кустов з позивним «Пума» волонтер Медичної служби в зоні АТО. Під час Майдану він підвозив активістам бензин і паливо. Коли почалася війна, Пума перший започаткував акції збору продуктів у великих супермаркетах. Зараз Микола розвозить гуманітарну допомогу на блок-пости, але під час обстрілів доводиться возити померлих і поранених.
«Родом я з Німеччини, з Дрездена, жив там 5 перших років своїх. Потім переїхали в Україну, в Хмельницький, а 4 останні роки живу в Києві.
Ти сам медик?
Ні, я закінчував курси масажиста з основами фітотерапії та анатомії невідкладної допомоги.
Тобто з анатомією ти знайомий добре?
Так, і з анатомією, і з невідкладною допомогою, але в зоні АТО це зовсім інше. Ази ті самі, але зовсім на інакшому рівні.
А де ти навчався тактичній медицині?
Вже прийшлося по неволі навчитися в зоні АТО. Я якось приїхав в Дебальцево, а мені привозять на блок-пост тьохсотого з пораненням голови і кажуть, щоб я його забирав. А я не знаю, що з ним робити, руки трусяться, і після того я почав більше дізнаватися, і воно саме по собі з практикою прийшло.
А в Києві ти чим займався?
Я займався будівництвом, працював сам на себе, як робочий прораб.
Ти був спочатку на Майдані, а потім поїхав в АТО?
Так, я був спочатку на Майдані, а потім я проводив акції в київських мегамаркетах по збору допомоги бійцям в зону АТО. До серпня ми все це збирали, ціле літо, а з серпня я в зоні АТО.
Тобто, це ті самі кошики, які стоять в супермаркетах, куди люди кладуть куплені продукти?
Так, тоді ще ніхто не збирав, ніхто цього не робив, я перший, хто в Києві почав це робити. Я не піарився, ото просто збирали, передавали, шукали, кому найбільш потрібно. Після того я потрапив в зону АТО, мені запропонували сісти за кермо медичного автомобіля, так як треба був водій, на умовах, що я буду просто розвозити гуманітарку на медичному транспорті. Але не так сталося, як гадалося. Довелося возити двохсотих, трьохсотих, і гуматінарка відійшла вже на третій-четвертий план.
Ти вивозив людей з-під обстрілів під час активних бойових дій?
Так, і коли було спокійно теж.
Звідки саме?
Бахмутка, Луганської області, з-під Дебальцева також. Познайомився з хлопцями, вони мені розповіли, що з 25-го і до 33-го блок-постів волонтери не доїжджають, гуманітарку не довозять. Я розпитав дорогу, поїхав туди, привіз речі, їжу, хлопці були дуже вдячні.
Від кого ця допомога здебільшого?
Від звичайних людей, які збирають по містах, передають на фронт. Наприклад, в нас в Дебальцево був медпункт, ну ми його так називали, в піццерії разом з СТО ми зробили склад гуманітарки. І всі знали, що він там є, кому треба було, приїжджали, набирили і везти до адресатів.
Взагалі, наскільки я знаю і бачила, у волонтерів найперша проблема там – це транспорт, а якщо є транспорт, немає грошей на бензин. Де ти береш гроші на бензин, наприклад?
В мене машина не примхлива, я стараюсь заправлятись в хлопців в частинах, в батальйонах, там 5 літрів, там 10. Тому що, якби це було ще за гроші, то виходили скаженні суми. Були випадки, коли в день я проїжджав 300 кілометрів, рекорд був – 1800 кілометрів за добу проїхав. Дуже великі гроші йшли б на паливо.
Які найбільші потреби в хлопців на передовій?
Взуття. Хороше взуття. Але дивлячись по сезонам, потреби різні. Взимку, наприклад, це було навіть не стільки речі, як просто помитися. Антисанітарні умови, помитися і попрати нема де, на вулиці мороз, воду привозили. Влітку потрібно буде взуття, тому що в берцях жарко, і літня форма.
Все, що ти возиш, це від людей, від волонтерів, а не від держави?
Від держави я взагалі нічого не чув, ото добре, що зброю ще дають, і то ту зброю так само волонтери ремонтують.
Я постійно задаю це питання всім волонтерам. Вони кожного дня займаються тим, що допомагають переселенцям, воєнним, вони пішли з роботи, і за безкошновно працюють тут. На що ти живеш?
Я харчуюся разом з солдатами, іноді передають власне на нашу групу якісь харчі, так само є люди, які передають кошти нам.
Нам – це кому?
Це я, Галинка Алмазова з позивним “Вітерець”, Юра Селантьєв. Нас троє: хтось координує, хтось возить.
За час твого перебування там що ти можеш сказати про донбасівський менталітет?
За людей я скажу так: люди були обмануті. Це добре видно, коли довгий час спілкуєшся з ними.
Обмануті ким?
Владою, корупційним схемами, пропагандою російською, що там краще, а тут гірше.
Зараз ситуація змінилась?
Так, ситуація змінилась, навіть ті, хто були на роздоріжжі з приводу Росії, ДНР-ЛНР, то більший процент тепер за нас. Лишається малий відсоток людей, які проти України і хоче до Росії.
Чи всі люди, яких ти вивозив, яким ти допомагав, дивились на тебе щирими очима вдячності?
Не всі, звичайно, але я не чекаю якоїсь подяки, я просто роблю те, що повинен.
І в тебе інтузіазм не спадає?
Ні. Я впевнений, що коже має право на помилку, навіть якщо вона така доволі серйозна. Час пройде, люди переосмислять свої помилки, переглянуть.
Ти розумієш, що не всі люди, які підтримували ДНР, вони поїхали в ДНР, вони лишилися і тут?
Вони є і в Києві, і в Харкові, скрізь. Багато тих, хто виїхав як біженці, я знаю такі випадки в Львівській області, свій лад хотіли встановити, кричали “за ДНР!”. Громадськість їх зібрала, сказала, що жінки й діти лишаються, а чоловіки хай їдуть воювати. І все, вигнала їх.
Заради чого ти ризикуєш, коли їздиш на передову?
Заради майбутнього своїх дітей, дітей України, взагалі заради майбутнього України. Якщо живеш в Україні, ти мусиш її поважати, якщо ти не поважаєш країну, свою історію і народ, вона не має майбутнього.
Скільки ти вже на Донбасі?
7 місяців.
В чому ці люди звинувачують Україну?
Вони не хочуть цю владу, яка зараз є. Вони не в захваті були від колишньої влади. Їх зрозуміти можна, тому що і з цієї сторони не хочуть цієї влади. І більшість процентів хлопців, які воюють в зоні АТО, вони теж не хотять цієї влади, тому що світлого майбутнього з нею нема, корупційні схеми лишилися, хабарі як давали, так і дають, заводи так і не працюють на армію, техніка як стояла зламана, так і стоїть. Але ОБСЄ два рази джипи подарували, а хлопці їздуть на старій техніці. Кричать, що в нас економіка падає, бютжету не вистачає, але натомість купляють французькі військові автомобілі, хоча на наших заводах негірші.
Скільки людей перевезла твоя машина?
Не рахував ніколи, але за 5 місяців постійного перебування десь людей 200.
Я думаю, що ці події надовго, але наскільки – незрозуміло. Але на Кремлі піднімимо жовто-блакитний прапор!
Ірина Сампан для Громадського радіо. Слухайте. Думайте.
З обстрілюваної російськими військами Костянтинівки та населених пунктів Костянтинівського району Донецької області упродовж трьох днів… Read More
Упродовж дня російські військові били артилерією та дронами по території Нікопольщини на Дніпропетровщині. Від вибухів… Read More
В Україні починає працювати 1-ий центр рекрутингу Сухопутних військ ЗСУ. Його завданням стане залучення українців… Read More
Білуху на прізвисько Хвалдимир знайшли мертвим біля берегів норвезького Ругаланна. Уперше рибалки побачили його в… Read More
Нідерланди передадуть Україні 28 гусеничних машин Viking, які можуть пересуватися і по землі, і по… Read More
Графіки погодинних відключень електроенергії в неділю, 1 вересня, діятимуть протягом усієї доби, зокрема з 17:00… Read More